Frans Timmermans | |
---|---|
![]() Frans Timmermans (10. června 2022) | |
1. místopředseda Evropské komise | |
Úřadující | |
Ve funkci od: 1. listopadu 2014 | |
Předseda | Jean-Claude Juncker Ursula von der Leyenová |
Předchůdkyně | Catherine Ashtonová |
Výkonný místopředseda Evropské komise (spolu s Vestagerovou a Dombrovskisem) | |
Ve funkci: 1. prosince 2019 – 22. srpna 2023 | |
Předsedkyně | Ursula von der Leyenová |
Předchůdce | úřad vznikl |
Nástupce | Maroš Šefčovič |
Ministr zahraničí Nizozemska | |
Ve funkci: 5. listopadu 2012 – 17. října 2014 | |
Předseda vlády | Mark Rutte |
Předchůdce | Uri Rosenthal |
Nástupce | Bert Koenders |
Stranická příslušnost | |
Členství | Strana práce (1990–2023) Demokraté 66 (1985–1990) GroenLinks–PvdA (od 2023) |
Rodné jméno | Franciscus Cornelis Gerardus Maria Timmermans |
Narození | 6. května 1961 (63 let) Maastricht, ![]() |
Národnost | Limburgish people |
Sídlo | Heerlen |
Alma mater | Radbodova univerzita v Nijmegenu Univerzita Nancy II St. George's British International School Lotrinská univerzita Nancyská univerzita Bernardinuscollege |
Profese | politik, diplomat a sloupkař |
Náboženství | katolická církev |
Ocenění | Řád kříže země Panny Marie 1. třídy (2008) velkokříž Řádu litevského velkoknížete Gediminase (2008) Time 100 (2021) rytíř Řádu čestné legie Řád za zásluhy … více na Wikidatech |
Commons | Frans Timmermans |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Franciscus Cornelis Gerardus Maria „Frans“ Timmermans (* 6. května 1961 Maastricht) je nizozemský politik, od listopadu 2014 první místopředseda Evropské komise vedené Junckerem a od roku 2019 von der Leyenovou. Koncem srpna 2023 místopředsednickou funkci opustil, aby mohl kandidovat v listopadových parlamentních volbách.[1]
V letech 2014–2019 působil jako komisař pro lepší regulaci, institucionální vztahy, vládu práva a chartu základních práv.
V letech 2012–2014 zastával úřad ministra zahraničí ve druhé vládě Marka Rutteho. Během úřadování zahájil vyšetřování sestřelení letu Malaysia Airlines 17.
V eurovolbách 2019 kandidoval jako spitzenkandidát, volební lídr skupiny Pokrokového spojenectví socialistů a demokratů. Jeho kandidaturu na post předsedy komise na povolebním summitu EU v červenci 2019 zablokovaly státy visegrádské čtyřky s Itálií.[2] Premiér Andrej Babiš jej označil za potenciální absolutní katastrofu.[3] Vlády Polska, Maďarska a Rumunska Timmermansovi oponovaly kvůli jeho dřívějšímu zpochybňování nezávislosti justic zmíněných států a kritice jejich přístupu k migrační krizi.[4]
V období 1985–1990 byl členem strany Demokraté 66 a v roce 1990 vstoupil do Strany práce.
S manželkou Irene Timmermansovou má čtyři děti. Hovoří šesti jazyky (nizozemsky, anglicky, francouzsky, německy, italsky a rusky).